Давай не брехатимемо самим собі.
Я завжди знала, що ми обов'язково розлучимося.
У КРАЇНІ ЖІНОК
Картер, ти мені небайдужий.
Це правда.
Адже ти знаєш, як ти мені дорогий...
І не варто так засмучуватися.
Картер, не хочеш навіть зі мною говорити... Адже ми без упину базікали з першої хвилини.
Що...
Пробачте. Ви... Це ж... Софія Буньюель!
О, Господи! Ми ваші фанатки.
Я дивилася "Хаос" мільйон разів. Він у мене на ДВД.
Дуже мило, я рада.
Дайте автограф?
Так, будь ласка.
Напишіть: "Тодд! Я тебе ненавиджу ти педік хренов".
Добре.
Спасибі.
Знаєш.
Я чую тебе.
Але і ти мене послухай.
Картер, мені потрібна свобода.
Я не знаю, що далі буде... Може, в майбутньому, коли-небудь...
Але ми цього не знаємо.
А мені зараз потрібна свобода, розумієш?
Будь ласка.
Я готовий дати все, що ти хочеш, волю свободу, але тільки не кидай мене.
Я все сказала.
Я прошу не йди ще трохи зі мною посидь
поговори зі мною, не кидай мене одного.
Не варто.
Прощай.
У вас одне повідомлення. У вас одне не прослухане повідомлення.
Це Аві. Прочитав вчора твій сценарій.
Їй-богу, це буде першокласна крута еротика...
Привіт!
Ти звідки?
Заїхав дещо забрати...
Мені потрібні були...
Ти... Ти плачеш?
Та ні. Я говорила з мамою.
Вона здається, зовсім погано.
Дах у неї точно поїхав, я це давно помітив.
Вона думає, що це кінець.
Вона хвора?
Здається, ні. Лікарі б знали, що з нею таке.
Але коли я чую її переляканий, зацькований голос, так все нутро і перевертається.
Словом, я полечу туди на пару днів і що-небудь придумаю.
Я хочу з'їздити.
Угу!
Я поїду до Мічігану до бабусі.
Закинеш роботу?
Круте порно я і в Мічігані складу. Особливих зусиль не вимагається.
До того ж я, можливо почну там писати те, що задумав давно.
Роман про Чингисхана?
- Ні, я тобі розповідав. - Про твою школу?
Так. Мам, не треба думати що це щось жахливе.
Але ти мрієш написати цей роман з п'ятнадцяти років.
І ця мрія ніколи не здійсниться якщо я не виберуся з цього звичного життя.
Хотілося б знати, що Софія скаже?
Зрадіє. Їй на мене плювати.
А?
Вона мене кинула.
Розігруєш мене?
Коли?
Години півтори тому. За обідом
- Може, вона хотіла... - Ні.
Все закінчено. Вона пішла.
Ох, біс! Біс!
Будь добра, не треба істерики.
Божевілля!
Мені і так погано, а тут ще ти зображаєш кінець білого світу.
Пробач, рідний. Просто вона симпатична, розумна дівчина...
Ох, Картер-Картер, як мені шкода тебе. Сам що думаєш? Ти переживаєш?
Ну...
Звичайно, так сказала б, напевно будь-яка мама, але повір, це все пройде.
Хоча і не відразу, повинно пройти трохи часу.
Деколи рани довго не заживають, я не можу забути Родні Порчніка з десятого класу.
Ради бога тільки не треба про Родні Порчніка.
Я хочу сказати, що все проходить.
До тебе завжди липнулм дівчата, ще з дитинства.
І одного разу, коли цього не чекаєш, тобі зустрінеться дівчина твоєї мрії, Картер.
Не потрібна мені ніяка дівчина.
Мені ніхто не потрібний. Я хочу пожити з бабусею і її кішкою.
Ну, ти і шиза.
Йдеш абикуди увечері?
Ні.
Можливо, а що?
Сьогодні п'ятниця... Ти будеш з Гейбом Фолі, так?
Відстань.
Я мимоволі живу твоїм життям. До свого я ще не доросла.
І не доросла, щоб обговорювати його зі мною.
Гаразд. Діло твоє.
Люсі!
Я на кухні.
Як справи?
В порядку. А у тебе?
Нічого.
Хоча у мене є дещо.
Хоча, мабуть, нічого.
Поговоримо, потім? У мене деякі справи.
Я ходила до доктора Беннета сьогодні.
Навіщо?
Я виявила якесь незрозуміле ущільнення у себе в грудях.
О, Боже!
Поки нічого не відомо.
Там можливо нічого і немає, але якщо і є, все одно, до часу...
Навіть, якщо і є все одно не факт.
Мам...
Ось. Тато хоче відвезти мене Анн-арбор, вранці у вівторок на обстеження.
Я з вами поїду.
Ні.
Ні. Ти повинна ходити в школу, як завжди, і трагедію з цього ми робити не будемо.
Добре?
Так.
Люсі, все обійдеться, я упевнена.
Побачиш.
Здрастуйте, бабуся!
Ей, ей, ей, бабусь, бабусь це я, Картер, твій внук.
Агнес, моя мама, а тобі доводиться дочкою.
Здрастуйте.
Я, виходить, все ще жива?
Я, хлопець, раді бачити тебе на цьому світі.
Спасибі, я теж радий. Але чому так драматично?
Ти дозволиш мені увійти?
У ті двері.
Добре. А де кішка?
Померла.
- Ти готувати умієш? - Небагато.
Я вже нічого не їла три тижні.
Серйозно?
Ну, хіба що макарони.
Ясно.
Я помру скоро ти візьмеш собі цей будинок?
Боюся, все не так просто.
Це мій будинок... Я можу віддати його, кому захочу.
Що ж, спасибі. Там буде видно.
Я вмираю з голоду.
Алло?
Привіт, я добрався.
Слава богу. Але, чесне слово Картер, ти дарма це затіяв.
Я пам'ятаю. Ти мені вже кілька разів говорила.
Гаразд, я прилечу.
Не треба. Ну дай мені самому спробувати, гаразд?
Здається, це якраз те, що мені зараз потрібно.
Ніби перегрупування сил.
Тобі вже хтось дзвонить.
- Алло? - Картер? Це ти?
Аві?
Я в горах. Біс, перешкоди, нічого не чутно.
Звідки ти узяв цей номер?
У мене свої канали. Твоя мати мені дала.
Ситуація у нас критична. Треба поговорити.
Ти дала йому цей телефон? Ти при своєму розумі?
Доведеться говорити. Я передзвоню.
Я на знімальному майданчику.
На цей раз я знайшов таку класну діву, вона запросто з твоїх яєць яєчню зробить.
Але, вона в ступорі. Нічого не може зрозуміти і чесно кажучи, я теж не можу.
Чому її героїня повинна трахатися з хлопцем, який тягне їй Інтернет
раз у неї вже є тренер по йозі?
Тому що тобі потрібна була сцена, де вона спокушає незнайомця.
Так. Але боюся, я її не умовлю. Може, ти що порадиш?
Ну, наприклад, їй потрібний високошвидкісний Інтернет.
Ти що, знущаєшся?
Слухай, адже Моніка по суті, німфоманка, так?
У неї було важке дитинство, тому і стихійний секс
і головне для неї не любов - оргазм.
Це тимчасово.
Пройде, повір на слово.
Бабуся не чіпай телефон, будь ласка!
Куди ти пропав?
Мені довелося виїхати. Я не можу зараз говорити...
Нову редакцію зроблю до понеділка або до вівторка.
Але там повинна бути сцена, де молодий красивий фараон дубасить дочку ватажка банди.
Ей, хлопець! Моя бабуся слухає нас.
Бабусь, я тебе не кидаю. Я всього три години, як приїхав.
Я включу сигналізацію.
Ні, не треба сигналізацію.
Чому?
Тому що я зараз повернуся.
Велике тобі спасибі!
Тяпа!
Пробачите?
Його Тяпа звуть.
Привіт... Привіт, Тяпа.
Мабуть, ви медбрат? Залицятиметеся до Філліс?
Ні... Взагалі-то вона моя бабуся.
Ваша бабуся? У неї є діти, виходить, і навіть внуки.
Так, я нечасто до неї вибираюся отже...
А ви звідки?
Лос-Анджелес.
Я всього лише один раз там була.
У нього погана репутація.
Не знаю, як іншим, а мені сподобалося.
Е, Мене звуть Сара.
Картер. Дуже приємно.
Так ви приїхали відвідати свою бабусю?
Дуже добре.
Так. Думаю пожити тут недовго.
Якщо нам не вдасться, забезпечити їй хороший відхід.
Нелегко буде.
Знаю. Мені вже страшнувато.
- Та не лякайтеся ви. - Так?
Так, ви справитеся.
Що ж, спасибі вам.
Ох, біс!
Я піду, мабуть, поки дочка не вийшла і не зиркнула на мене, як вона уміє.
Ненавиджу ці погляди.
Просто я теж на маму так зиркала.
Дивний вечір.
Так.
Так, здається так.
Привіт. Люсі, привіт.
Попереду хочеш сісти?
Та ні.
Здрасьте.
Ви, будь ласка, не дивуйтеся.
Мої батьки не знають що я палю, сподіваюся, не скажете?
А сигаретки для мене немає?
Ні.
Є. А що?
Я б одну арештував.
Це рентгенологічний центр Курцмана.
Підтверджуємо, що обстеження Сари Хардвік завтра, у вівторок.
Останні зміни характеризують революційні методи
у політичній системі, як неприпустимі.
Можливо, опоненти висувають дуже радикальні пропозиції, але вони...
Девон ліниво водить пальцем по краю келиху
прагнучи не дивитися на ком що повстає між ніг Трента.
"Давайте збережемо офіційні відносини.
Хай це буде привілеєм адвоката і клієнтки".
Нотатки про середню школу Західного Лос-Анджелеса. Проект.
Софія, я скучив по тобі. Пробач.
Здрастуйте.
Добрий ранок.
Привіт, Філліс.
Як здоров'я?
Це місіс Хардінг.
Хардвік.
Для мене один чорт.
Гаразд, бабусь, я сам... Спасибі.
Не сердитеся?
Ні. Я випекла печиво.
Велике спасибі.
Точнісінько, як "Ньютонс".
Так і є. Це воно саме.
Насправді я просто загорнула його в целофан
і виклала на піднос, щоб створити ілюзію.
Ох! З мене кошмарний пекар... Пекарша.
Все одно спасибі вам. Бабуся їх миттю змете...
Апетит у неї прямо скажемо безмірний.
Кажучи по-правді, печиво це привід. Просто сьогодні такий прекрасний день.
Я вийшла погуляти з собакою і вирішила запитати, може, ви...
Так. Звичайно.
Згодні?
- Правда? - Так. Одну хвилинку.
У літаку, на шляху сюди я включаю комп'ютер і починаю перечитувати листи
які посилав їй за весь час що ми були разом.
Штук тридцять, і не по два слова, а довгі відчуті любовні листи.
Я старався, щоб вони були романтичні, і... Ну, загалом ясно.
І як би це не здавалося принизливо всі вони, мабуть, краще, що я написав
тому що в них наївний ідеалізм
неначе історія наший любові не порівняється ні з якою іншою. І пишу її я.
І ось, я сиджу, перечитую ці листи і раптом - турбулентність.
І мене охоплює панічний страх якого ніколи ще не було.
Я зрозумів, чому страшно було
я вже ніколи більше не зможу випробувати таких відчуттів до іншої жінки.
Ніколи в житті.
Знаєте, а ось мені за все життя ніхто ніколи не писав таких листів, як ви.
І тим більше я - не писала.
Ви щасливий.
Але про вашу подругу, не можна цього сказати вона сама відмовилася від щастя.
Зрозуміє, але пізно.
Я схожий на дурного хлопчиську.
Так, біс би вас побрав.
Пробачите, я не те мав на увазі.
Я знаю, що ви мали на увазі.
Я чудово умію слухати і завжди цим гордився.
Чому з вами, я тільки і роблю, що говорю. З чого це?
Може ви не такий і хороший слухач.
А?
Може, ви думаєте що добре слухаєте?
Ні. Річ не в цьому. Я умію слухати.
Знаєте, я деколи ловлю себе на тому, що говорю про роботу Нельсона, про малюнки Люсі.
Неначе це мої досягнення але ж це не так.
І я питанням задаюся.
А я-то сама? Де я сама?
Можна запитати чим ви займаєтеся в житті?
Щось робите?
Ну, я так і думала.
Раз я не працюю і не вчуся то означає, сиджу і нічого не роблю.
Адже ось яка безглуздість.
У мене за весь день і п'яти секунд не знайдеться для себе.
Я постійно когось відвожу, клопочу по будинку, готую їжу.
До того ж я член п'ятнадцяти комітетів.
Пробачте, я зовсім...
Так. Звичайно, не думаєте. А мої близькі думають...
Знаєте? Я відчуваю що вони мене мовчки засуджують.
Особливо, Люсі. Що б я не робила, вона цього не схвалює.
Вона дівча. А ви її мати. Як ще вона повинна відноситися?
Не знаю. Пробачте, це у мене пунктик.
Але, можливо, я б досягла більшого.
Ні, не хочу озиратися на прожите життя і...
Ох...
Думати про те яка його частина належить мені.
Гаразд.
- Так. - Ну, значить...
- Спасибі за приємну прогулянку. - Так, будь ласка.
Тобто...
Мені було цікаво з вами поговорити.
Та ну, що ви.
Ні, правда.
Біс!
- Що? - Біс!
- Що? - Треба щось сказати на прощання.
- Так? - Так.
Добре. Я піду до будинку а ви крикнете мені що-небудь услід.
- Чудово. - Домовилися.
- Добре. - Добре.
У вас все буде добре!
Не знаю. Може, ще абияк... Завтра, або...
На жаль, у мене завтра зустріч.
А, ну гаразд. Не страшно.
А в середу?
Так, було б чудово.
Не забудь.
- Я чекатиму. До речі... - Картер.
Грандіозно! Ну і ну!
Мам, давай припинимо, ця дебільна розмова.
Чесно, я зараз не хочу з тобою сваритися.
Ми не сваримося. Ми не сваримося.
Я просто говорю, що він тут зовсім один. Що тобі варто зводити його в кіно?
Ти хоч би представляєш як я виглядатиму!
Як, як дурка набита! Серйозно.
Хочеш увійти до книги рекордів?
Здається, вона має рацію. Це не зовсім зручно.
І взагалі, що ми знаємо про цього хлопця?
Все ясно. Гаразд. Забудемо...
Я тільки іноді хочу зробити кому-небудь добро
а ви тут же всім скопом на мене накидаєтеся.
Це тому, що ми всі налякані. Я тобі скажу те ж саме, що сказав їй.
Що б не з'ясувалося завтра, я і діти з тобою.
Твоя дочка готова вибачитися.
Вона сказала: Якщо ти хочеш вона перейде дорогу
і запросить внука божевільної на побачення.
Він прекрасний хлопець. І його мені дуже шкода.
Він страждає.
Я буду поряд весь час.
Що?
Просто так, цікаво.
Ти не боїшся навіки застрягти в одній з цих поз?
Так. Боюся.
Чи не пора спати?
Ти знаєш що йога покращує циркуляцію крові
укріплює фізично і духовно, і знімає стрес.
Так, я читала.
Хочеш, навчу?
Дітинко, знаєш що?
Пробач мене, я в останній час, якась розсіяна.
Гаразд.
Спи, сонечко.
Ти приніс мої пігулки?
Так. Це досить сильні транквілізатори.
Може не варто приймати їх всі відразу?
Обожнюю.
Хто поміняв білизну?
Я.
Хто це - Софія?
Звідки ти про неї знаєш?
Ти голосно розмовляєш, коли спиш.
Ти заходиш до мене, коли я сплю?
Це питання резонне.
Моя колишня дівчина.
Була любов, але вона мене кинула.
Жінка-вамп?
Так, в деякому роді.
Всяке буває.
Я Софія.
Я по вуха закохана в тебе.
Прощай.
Ей, ви живий?
Так?
Ви пам'ятаєте, де Ви?
Не згрупувався.
Можу підвезти, якщо хочете.
Немає. У жодному випадку.
Мені треба бігати.
Для здоров'я.
Власне кажучи ми з мамою вчора посварилися... Міцно.
Тобто не посварилися, а просто...
Вона веліла мені запитати чи не хочете ви сходити, наприклад, в кіно.
Я пробувала пояснювати їй що це незручно.
До того ж, вам зовсім не потрібно
щоб якась дурка обходила вас неначе ви інвалід.
Ой, що я говорю.
Ваші батьки не проти, коли ви гуляєте допізна по буднях?
Проти.
Але якщо ви мене запросите, ради мене вони можуть зробити виключення?
Не знаю.
Добре.
З'ясуєте - обговоримо.
Що скоїлося?
Можливо... Цілком можливо, що у мене міг засмітитися унітаз.
Можливо?
Звідки ця думка?
Вода переливається через край. Килим весь промок.
Я полагоджу.
Але спершу зайду до себе в кімнату і повішуся.
Я сама скажу Пейдж наодинці.
Вона не так злякається, якщо побачить що я виглядаю нормально.
Ти маєш рацію.
А ти повинен розповісти Люсі.
Так буде правильно.
А він мені говорить: "Коли з'ясуєте - обговоримо".
Мені це якось...
Ну та гаразд. Хоча, здається це явна ознака, що він того...
Запав на тебе?
Ну та. Десь. Схоже?
Але навіть якщо і так, все одно це незручно.
- Осмілюйся! - Думаєш?
Так. І думати нічого...
До речі, знаєш що? Мабуть, візьми мене з собою.
Так, може хто-небудь пояснить мені, в чому справа?
Я хочу морозива. Я весь день про це думаю.
Хто зі мною піде?
Зачекай, так що?
Зганяти за морозивом?
Знаєте? Ідіть удвох.
А ми з Люсі виведемо Тяпу. Пішли прогуляємося.
У тебе болі?
Немає.
Хіміотерапія, говорять, викликає нудоту.
І ще від неї дуже втомлюєшся.
Тобі страшно?
Так. Буває.
Але тільки не зараз. Зараз я настроєна рішуче.
Щось не схоже.
Я стягнула у тебе двадцять баксів.
Правда? Коли?
Давно вже.
Ще в тому лютому.
Ти серйозно?
Так.
Я давно хотіла тобі сказати.
Мені дуже соромно... Пробач.
Все ж таки цікаво, навіщо тобі знадобилося двадцять доларів?
Та ну, маячня.
Я вирішила накопити гроші на своє майбутнє.
Але грошей у мене не було, а потрібно було почати.
Що ж, добре що ти матеріально відповідальна.
У мене від тебе більше ніяких таємниць або секретів не немає.
Іноді непогано і приховати що-небудь.
Так, але не від тебе.
Я ж говорю тобі правду, тому що і ти мені говориш правду. Так?
Так.
Якщо ти говориш що все буде добре, я тобі вірю
я знаю, що ти говориш правду і не почнеш мені брехати.
Можливо, іншим, наприклад Люсі може бути, тату, але не мені.
Я повинна знати. У тебе все буде добре?
Привіт.
Як справи?
Все відмінно.
Минулого разу виглядали гірше.
І як її звуть?
Кого?
Дівчину, якій ви писали листи.
А, Софія.
Вона ваше перше кохання?
Так. Ну, були ще різні в школі, але я на всіх приміряв мої фантазії
щодо того, якими вони повинні бути.
І не завжди ці фантазії співпадали з дійсністю.
Щоб встановити це, у мене йшло багато часу.
Місяці чотири-п'ять.
А з нею все було інакше?
Так. Уявіть собі.
Хоча ні. Мабуть, все як завжди було.
Ось...
Пішли. Я покажу дещо.
Як цікаво.
Не заблукаємо? Здається, ми зараз увійдемо до кадру "Залишитися в живих".
Мені тут подобається.
Я придумала цілий науково-фантастичний сценарій.
Оскільки навколо немає ніяких ознак сучасного життя
я уявляю, що вийду з лісу і потраплю в іншу епоху.
Цікаво.
Мій чоловік завів коханку.
Я вже давно все знаю, але мовчу.
Вселяю собі, що ради дівчаток і...
У мене цілком комфортабельне тихе життя.
Це мені вдається.
Він дуже порядна людина. Він всім забезпечує нас.
Ось свій зв'язок приховує, а я знаю.
Вас це, вірно, коробить.
Та мені навіть важко вам щось відповісти на це.
Річ у тому, що я не люблю його... Так, наприклад, як ви любите її...
Це не та любов, від якої щемить серце, навіть коли все добре.
Завдяки бесідам з вами, я сильно змінився
я сумніваюся що це була любов.
Ви вибачите, мені захотілося обійняти Вас. Це ненормально?
Будь ласка, нічого не говорите Люсі про Нельсона.
Сара!
Так.
Само собою зрозуміло.
Вона запитала, чи можна сходити з вами в кіно, в буденний день.
Ми не дозволяємо гуляти допізна.
Це цілком розумно.
Я дозволю, ради вас.
Якщо я правильно зрозумів завтра у вас...
Так. Знову зустріч.
Я навіть не знаю, коли знову зможу вирватися.
Може, дня через два, а може, і більше. Мене чекає багато всього.
Ясно.
- А зараз я йду в магазин. - Я з вами.
- Йдемо. - Добре, пішли.
Тоді я вперше побувала в Нью-Йорку. Приголомшливе місто.
Пам'ятаю, сиділа одна у американському відділі "Метрополітен".
У залі, де виставлені старі пейзажі Гудзона.
І раптом я неначе від всього прокинулася!
Прокинулася, прокинулася, нарешті, до життя. Ось саме там мені треба було жити.
А днями я сиділа чекала в машині у школи, чекала Пейдж.
Вона вибігла, почала розповідати як пройшов день
забралася в машину і мене відвідало те ж відчуття.
Ось тут моє місце. Саме тут, з нею.
Мабуть, мені треба все в житті цінувати більше...
Хочеться, щоб в ньому траплялися почастіше такі моменти.
Дуже хочеться з'їздити до Нью-Йорка і посидіти одній в залі "Метрополітен".
Але більше всього на світі мені хочеться протягнути руку, узяти і з'їсти шоколадку.
Вона така апетитна.
Ну так, в чому справа?
Я вважаю, що мені треба вам про себе розповісти все, що відбувається.
Добре.
Потім я теж дещо вам скажу.
Добре. Починайте.
Гаразд. Ось, що я хотів сказати...
Ваш чоловік з'їхав з глузду, напевно.
А ви що хотіли сказати?
Нічого. Це, так, дурниці.
Перше не прослухане повідомлення.
Привіт, милий, це я. Треба поговорити про майбутнє.
Ти коли думаєш повертатися? Боюся, тобі це не на користь. Подзвони. Бувай.
Сер?
Туди.
Вам он туди.
Що?
Це я. Хочу тобі щось сказати.
Це важливо.
Як вирядилася.
Я йду на побачення, забула? Сьогодні, з тим класним чуваком.
Я подумала, що в світлі останніх подій, ти не захочеш абикуди йти.
Знаєш, коли у мене щось не ладнається в житті, я залізаю в Інтернет.
За ці два дні я з'ясувала все що можна, про нашу ситуацію.
Та ну?
Швидше за все їй запропонують мастектомію.
Говорять, це важкий удар по жіночій самолюбності
тому ми повинні бути на поготові.
Далі: Тижні через три, вона пройде курс хіміотерапії.
Там так написано?
Так, зараз багатьом роблять хімію і опромінювання.
І тебе це не лякає?
Звичайно, лякає.
Але оскільки я не хірург, і не онколог, то сьогодні навряд чи зможу чим-небудь допомогти.
Думаю, нам спершу треба де-небудь поїсти.
Картер, любиш піцу? Тут роблять дивовижну піцу.
Так. Люблю піцу.
Я в твої роки був схожий на тебе.
Дуже жіночний?
Розвинений.
Місцями вона мені подобається.
Очманіла? Вона феноменальна! Я узяла напрокат ДВД з "Хаосом".
А днями прочитала в мережі, що її бачили з Коліном Фаррелом.
Я сходжу в туалет.
Тримай себе в руках. Ти чоловік, не слабак. Не слинтяй.
Зціп зуби і живи далі.
Я тебе знаю.
Навряд чи. Але я зрозумів, про що мова.
Більше всього я боюся вийти з кабінки після радикального очищення шлунку
і пронюхати в приміщенні запах мого власного лайна.
І якщо ще при цьому, хто-небудь увійде до туалету.
Боїшся більше всього?
Більше всього.
Так, час від часу...
Привіт.
Привіт тобі.
Ви що, прямо там і зіткнулися?
Ти Ерік Уоттс.
Так. Якщо не помиляюся.
Працюєш в "Оріндж Джуліус".
Я обожнюю...
Я обожнюю "Оріндж Джуліус".
Я не знала.
Так.
Я полагодив тачку.
"Камаро"?
Вражає.
Дуже вражає.
Ну та, загалом, перебрав відреставрував.
Обійшлося, звичайно, недешево.
А грошей у мене таких не було.
Звідси і "Оріндж Джуліус".
А ви, означає що? Тусуєтеся тут?
Та не те щоб...
Їх мама змусила зводити мене в кіно, оскільки я перебуваю в депресії.
Ну, ми, мабуть, підемо.
Вони ще збираються мене нагодувати і у міру сил, розважити анекдотами.
Гаразд, бажаю приємного перегляду і вечері.
Радий був познайомитися, приятель. Як тебе там.
Так, розповідайте.
Значить, ви живете в провінції і вчитеся в звичайній середній школі.
Мене цікавлять місцевий футбол, групи і випускні вечори.
Щось у дусі Джона Хьюза.
Кого?
Ви пробачте старого.
Ти вчився в середній школі?
Річ у тому, що я вчився в приватному престижному закладі Лос-Анджелеса.
Еліта. І наркотики.
Отже шкільна класика обійшла мене стороною.
У нас, навіть не було футбольної команди.
У нас теж не п'ятдесяті роки...
Звичайно, ми не такі круті, як в ЛА але і не зовсім селюки.
Дещо можемо.
- Що саме? - Так, що саме?
Так, що саме?
Підемо на Коліна Фаррела.
Ой, не підемо!
Дався вам цей Фаррел!
Чудовий вечір, Пейдж.
Правда?
Як на духу!
Ну що ж, я піду спати.
Добре.
Спасибі за квитки і пригощання.
Будь ласка. Доброї ночі.
- Картер? - Угу?
Ти на мені одружуєшся?
Так.
Щоб прослухати повідомлення, натисніть одиницю.
У вас два збережені повідомлення.
Це моя кімната.
Знаю.
Надінь светр.
Навіщо?
Я зустрічаюся з півзахисником футбольної команди.
Що може бути більш у дусі Джона Хьюза?
Серйозно?
Ми, не то щоб зустрічаємося, а швидше тусуємося разом.
Його звуть Гейб.
Він мені подобається, тільки...
Не знаю. Пам'ятаєш того хлопця в торговому центрі?
Еріка?
Вони великі друзі, водою не розіллєш.
Але вони абсолютно разні.
Гейб такий упевнений в собі.
Навіть, мабуть, зухвалий.
Ти з ним цілувалася?
Так.
Начебто.
А втім... Дивлячись, що розуміти.
Чому ні?
У мого отця коханка.
Як це не дивно, я його не виню.
Тобто виню, але швидше, виню маму.
Несправедливо, здається.
Так.
Але я не хочу бути, як вона.
Вона така холодна, і поверхнева.
Для неї головне - щоб все було як в глянсових журналах.
Чесне слово, я б на її місці просто задушилася.
Особливо тепер.
Навіщо мені розповідаєш?
Не знаю.
Пробач.
Ти малювати умієш.
Не умію я. Так, малюю коли час є.
Це заспокоює, коли я скаженію.
Допомагає вирішити проблему.
І в чому проблема?
Я боюся цілуватися з Фолі.
Це пройде, повір мені.
Зустрінеться відповідний хлопець і все пройде.
Тільки мама нічого не знає про тата.
Добре? Спасибі.
Бабусь!
Бабуся, ей! Не треба тобі цього робити. Я все вимию, тільки поставлю суп на плиту.
Що це таке?
- Мій стільниковий? - Так.
Ну, ймовірно, це мій бос.
І найшвидше, він хоче мені повідомити, що я у нього більше не працюю.
Ти як і раніше чистиш басейни?
Що?
Я письменник!
І що ти пишеш?
Я пишу дитячі книги.
Це добре.
Я люблю дітей.
Ні, брешу. Раніше любила.
Тепер вони мене дратують.
Але дай мені прочитати одну з твоїх книг.
Я сюди нічого не привіз, тому не можу.
Дуже шкода. Я хотіла почитати твої твори перед смертю.
Бабуся...
Мені дуже не хочеться тебе розчаровувати. Але ти не вмираєш.
Ти цілком здорова.
І перестань весь час говорити про смерть.
Ти знаєш, що таке хоспіс?
О, Господи!
Коли виявиш мій холодний труп, тобі треба буде туди подзвонити.
Вони самі все влаштують. Покладуть мене у великий пластиковий мішок і відвезуть в морг.
Я заповідала мене кремувати.
Гаразд.
Номер хоспіса в Мічігані, записаний на телефоні у вітальні.
Покажу, хочеш?
Це розсильний з "Делікатесів".
Слава богу! Суп, який ти вариш, неїстівний.
Спасибі.
Чотири дні пройшло. Не то щоб я рахував дні, але мені здавалося...
Люсі тобі сказала.
Напевно сказала.
Щоб мені не довелося...
Люсі нічого мені не говорила.
Я хвора.
Я хвора серйозно.
У мене рак грудей.
Завтра уранці... Вранці я лягаю в лікарню.
Мені там відріжуть... Ох, біс!
Мені відріжуть...
Ох, біс!
Подивися не мене. Будь ласка, подивися.
Подивися і послухай: У тебе все буде добре. Можеш повірити.
Я знаю.
Я не думала...
Я не хотіла...
Присвячується Сарі
Жив та був ведмежа на ім'я Панді...
Панді думав, що його люблять і був абсолютно щасливий.
Але одного разу малюк, господар ведмежати, узяв та і викинув його на вулицю.
А замість нього купив Коліна Фаррела.
- Господи! - У чому справа?
Проходь до мене в кімнату. Я зараз прийду. Останні двері наліво.
Хто це?
Нам з Філліс треба поговорити. Я скоро.
Йди сюди.
Бабуся, дозволь я тобі дещо поясню, добре? Послухай.
Не можна відкривати двері, коли ти без одягу.
І взагалі, показуватися стороннім неодягненою непривабливо.
Я... Я ж наділа светр.
Послухай мене!
І постарайся вникнути. Я говорю для твого ж блага.
Якщо ти хочеш, щоб тебе рахували хоч трохи нормальною, прийми мою раду.
Добре?
Надінь брюки.
Які-небудь брюки.
Давай не будемо це обговорювати.
Не будемо.
Як мама?
Нічого. Вчора була на першому сеансі хімії.
Трохи не в собі.
Навести її.
Вона не говорила, що горить бажанням мене бачити. Швидше навіть...
Так... Вона втомилася.
Спасибі, що зайшла.
Я не просто так зайшла... У мене проблема.
У ту ніч, на пустирі, ти мені дуже дуже допоміг. Ось я і подумала, може...
Так. Я готовий.
Ну ось.
Ти визнаєш мене... Ну і плювати.
Загалом, Гейбу набридло чекати поки я на щось зважуся
і він сплутався з моєю кращою подругою.
У школі чортзна-що твориться.
Мелодрама, багатозначні погляди і таке інше.
Один хлопець влаштовує вечірку. Я повинна була піти з Гейбом, а зараз...
Адже ми не розмовляємо.
- Йди. - Думаєш?
Так... Ти зобов'язана піти...
Веселися від душі, всім посміхайся неначе ти рок-зірка.
Підемо зі мною.
Ну, це аж надто.
Ні, представ: Я входжу з тобою. Ти дорослий, розумний, загадковий.
Так, я загадковий.
Я тут... Мало не п'яти тобі лижу. Ну будь ласка! Це...
Це буде так шикарно. Я залишуся твоїм боржником до кінця життя.
Точнісінько як в моєму сні. Тільки там я в одних трусах.
Пані та панове! Чарівно прекрасна Люсі Хардвік!
Сьогодні вона в платті від модного кутюрье і у супроводі невідомого лицаря.
Привіт, як життя?
Хауард Порчнік.
Пробач, як ти сказав?
Хауард... Порчнік.
Порчнік? А твій тато?
Родні Порчник.
Він тут?
Він на Бермудах. Як би я влаштував вечірку, будь він тут?
Веселитеся, дітки, відривайтеся.
добре.
Ти чого?
Представ, мільйон років назад, моя мати була без розуму від його тата.
Господи Боже! Ти тут! Ну, атас!
А ти, хто такий?
А я її кращий друг. Ми, здається... Або ми знайомі? Не пригадаю.
Хай йому біс Медісон теж тут.
Пішли швидше, я тобі розповім.
Це такий прикол!
- Йди, йди. Все нормально. - Правда?
Якщо прикол... Я не втечу.
Привіт, ти тут!
Я світський лев.
І як життя?
Нормально... Все у повному порядку.
Ось і добре. Якщо захочеш поговорити або просто так...
Ну, я не знаю. Я, загалом, завжди під рукою.
Так, спасибі. У нас справи, Люсі.
Ми хочемо тебе познайомити із старшокласниками з Карвера.
Такі класні хлоп'ята.
Ну-ну.
Та він же виявляється повний дебіл.
Я міг бути сином дебіла.
Мам, ні за що не вгадаєш, де я зараз.
Картер, це Софія.
Чуєш мене?
Так.
Привіт. Ну як справи?
Господи, як я скучила!
А у мене стільки подій. Навіть не знаю, з чого почати.
У мене все життя рушиться, присягаюся.
Я раз у раз плачу. А ти єдиний, з ким у мене є сили говорити, коли я розбита.
Ти мій кращий друг.
Як ти там?
Картер?
Це ти, старий козел, клеїшся до Люсі?
Пробач, я тобі передзвоню. Привіт.
Приперся, хрін знає звідки, б'єш клини під мою телицю
жереш пиво мого друга і думаєш тобі все зійде?
Що?
Ти глухий або просто тупий? Я говорю...
Ні.
Будь ласка, не повторюй свою тираду. Відповідь на це питання залежить від твого синдрому.
Ти погано засвоюєш або у тебе природжений дебілізм.
Я говорив - з першого удару.
Винен.
Важкий дебілізм.
Що ти сказав, педріла?
Якого хріну?
Цей хлопець - мій друг.
Ти що, знаглів?
Ні, не скажи.
Думаю, всі навколо розуміють хто з нас знаглів. Ти дуже помилився.
Та пішов ти!
Не я, і не цей хлопець, як вже його...
Вона краща за всіх! Вона красива, розумна і взагалі, краще за всіх.
А ти сам все споганив.
Чим ти думав? Чим я думав коли давав тобі підкотитися на моїй машині?
Пішли.
Повинен признатися, я вперше в житті виклопотав по морді.
Ну і як тобі?
Вільно.
Я не фанат.
Я тобі дещо розповім.
Я ще ні з ким не говорила про це вголос.
Валяй.
Це трапилося коли мені було одинадцять років.
У мене був друг, Ітан.
Кращий друг, ми були нерозлучні. Не так вже дивно, дружити з хлопчиськом в одинадцять.
Ну ось... Е-е...
Одного разу він запросив мене до себе.
Ми чогось дуріли, грали.
Ну, як всі діти.
Здається, його батьків не було удома.
Ну, то та це, була - не була звичайні ігри - все жартома.
Узяли та роздяглися догола. Я, чесно, не пам'ятаю, чого нам надумалося...
Ну. І що.
Я раптом злякалася.
Потім він злякався і почав на мене наїжджати: Мовляв, це я винна, що все так далеко зайшло.
А він, як видно, всім розповів у школі, тому що все на мене...
Мені було так соромно.
Привернули вчителів, викликали батьків.
Люсі, Люсі майже у всіх дітей це раз, та буває.
Правда. І повір, це така дрібниця.
Хоча я розумію, як тобі було боляче.
А після ми з мамою, ні слова один одному не сказали.
Але мені чомусь завжди здавалося що вона соромиться мене.
Ніби я якась збоченка.
Ти не збоченка, це нормально.
Чому вона дала мені це зрозуміти?
Припини винити у всьому матір.
Не копи злість на неї. Забудь ці дурощі.
Вона не підтримала мене коли мені було потрібно. Чому я винна?
Тому що вона може померти!
Пробач, я дарма це сказав.
Якого біса?
Думаєш, мені легко далася ця сповідь?
А ти чого добиваєшся? Хочеш налякати?
Я хочу тебе напоумити.
У наший життя все не так просто. Все заплутано, біс ногу зломить.
І далеко не завжди твої очікування збуваються.
Від всього цього буває страшно але не дозволяй своїм страхам обдурити тебе.
Особливо це стосується людей, які тебе люблять і яким ти потрібна.
Значить, все? Крапка.
Так. Крапка.
Я не можу, ні і думати не хочу.
Не підходь до мене.
Будь ласка.
Добре.
Я зайшов дізнатися, як ти.
Все болить.
Ох! Це я винна, я знаю. Я за все відповідаю.
Але я тобі все висловлю, Картер.
Не смій більше торкатися до моєї дочки.
- Добре. - Не смій.
Ти пробач, я...
Йди звідси.
Що з тобою!
Та так.
Не хочеш говорити - так і скажи.
І нічого ховатися і просити Філліс, щоб сказала, що тебе немає.
Куди тобі ходити? Ти тут, окрім мене, нікого не знаєш.
Вірно?
Загалом, так.
Цілий тиждень пройшов.
Ну, п'ять днів.
Я перевелася, хотіла подзвонити але немає твого мобільного.
Я не знаю. Я думала, може, ти на мене образився.
Ні, не образився.
Я на тебе не образився.
Каєшся, що поцілував мене?
Люсі, я не можу, зрозумій! Я не можу з тобою зустрічатися.
Я не той, хто тобі потрібний!
Ясно. Може, тоді повідаєш, хто мені потрібний?
Ти просто не хочеш подумати.
А так ти і сама це знаєш.
Мам!
Мені щось недобре. Здається, мене зараз...
Офіс Нельсона Хардвіка.
Це Люсі. Тата можна?
Люсі, його немає. Він поїхав до... Е-е...
Мам, давай спробуємо встати, добре?
Я відвезу тебе в лікарню, тільки ти допоможи мені, я одна не справлюся. Ти готова?
У вас так звана фебрільная нейтропенія.
Знижений рівень лейкоцитів, організм втрачає опірність.
Я дзвонила в Анн-арбор докторові Хоффману.
Ми призначимо вам препарат під назвою "Нейласта".
Пробачите, мене не було. Що трапилося?
Піду, поп'ю чого-небудь. Тобі принести?
Ні, я...
Нічого не треба.
А ти як думав? Ось дубина!
Алло?
Привіт, Соф.
Софія, це я.
Хто?
Картер.
Хто?
Картер. Уебб.
Ой, Картер, пупс! Вибач, ти зовсім не до часу.
Ну що?
Ти знаєш, ми в одній компанії в Сохо, тут всі так набралися.
І я разом з ними! Все-таки переддень Нового року.
Не переддень. Зараз жовтень.
А здається, ніби вже Новий рік.
Слухай, милий, мені дуже треба з тобою поговорити, дуже.
Але давай трохи пізніше. Гаразд?
Потім.
Ну добре. Тільки я не знаю...
Річ у тому, що...
Алло?
Що з тобою відбувається?
Щось все з рук валиться.
Мені двадцять шість, я здоровий, ніби не бездарний.
Здавалося б, чого ще бажати?
Мої друзі одружуються, дітей заводять а я як неприкаяний.
Навіщо ти сюди приїхав?
Намагаюся написати книгу про юність в Лос-Анджелесі.
Давно намагаєшся?
Одинадцять років, не більше.
Довго. Видно, погано намагаєшся.
Може, тобі треба пошукати іншу роботу?
Так. Ймовірно, ти маєш рацію.
Я вирішив: Відійду від всього, приїду сюди і можливо, це змінить моє життя.
Але помилився.
Картер.
Ох! Мені сто тридцять три роки.
Та ну, бабусь, скажеш теж.
Весь цей час я намагалася, розібратися в своєму житті.
І уяви собі: Ні хріну не розібралася.
А?
Так, розумію.
Я скоро помру а тобі ще жити і жити.
Отже плакати досить.
Привіт.
А де всі?
У Пейдж злипалися очі. Вона хотіла залишитися, але...
Та і мені краще побути одній.
Добре.
Давай поговоримо.
Їй-богу, не знаю, з чого почати.
Можеш розповісти за що ти ображаєшся на мене.
Мені навіть важко...
Біс!
У нас це тягнеться так давно, що тепер я вже можу сказати:
Більш менш за все і ні за що.
Знаєш, мені перед останньою хімією зробили ще одну томографію.
На їх думку, операція пройшла успішно. Ракових клітин вони поки не виявили.
Отже всією цією гидотою мене напихають тільки для очищення совісті.
Але я знаю, що видужаю.
А раніше не знала.
Мені було так страшно.
Не пропустити б момент, коли я почну з тобою знайомитися.
Послухай, я не знаю як буде далі, не знаю.
Але я тебе любила і любитиму.
І сподіватимуся що ти впустиш мене в своє життя.
Звичайно, я знову нароблю помилок.
Але я хочу завжди бути поряд.
Ох! У мене до тебе буде тільки одне прохання.
Яке?
Будь ласка, кинь палити.
- Гаразд. - Гаразд?
- Кину. - Добре.
Тобі треба поспати, мам.
Дорога Сара! Я вже давно намагаюся написати тобі лист.
Такий, який ти ніколи не отримувала. А я, здається, писав їх все життя.
Пам'ятаю, в тринадцять років сидів якось вночі у себе в кімнаті
і слухав одну і ту ж пісню знову і знову.
Мені здавалося: Якщо я зумію написати щось гідне, щось щире
хто-небудь неодмінно полюбить мене.
Я думав, що все приходить само, не любив утрудняти себе
прагнув уникати відповідальності.
Ось і сюди приїхав, щоб втекти, відгородитися від життя.
І раптом зустрів тебе. Жінку, для якої нічого само собою не розуміється.
Бажаю тобі більше щасливих моментів.
Сподіваюся, ти ще з'їздиш до Нью-Йорка і посидиш в залі з пейзажами Гудзона.
Добре б, ти, коли поїдеш туди узяла з собою Люсі.
Їй це сподобається, я упевнений.
Пробач за те, що ускладнив твоє життя.
Я виню себе багато в чому, але більше всього шкода, що я так і не зумів тобі сказати:
Як би там не було, я вдячний долі за кожну хвилину, проведену з тобою.
Мені не завжди приходили потрібні слова, але, по суті
сказати я хотів тільки одне: Велике спасибі.
Картер Уебб. Панді. Нелюбимий, неприкаяний плюшевий ведмедик.
Бабусь!
Бабуся!
Мені прислали з Лос-Анджелеса коректуру моєї дитячої книги.
Вона називається "Панді. Нелюбимий неприкаяний плюшевий ведмедик".
Сподіваюся, тобі сподобається тільки у ній поки немає ілюстрацій.
Бабуся!
Філліс. Бабусь.
Прокидайся!
Бабуся?
Так. Зараз.
Бабуся.
Хоспіс. Подзвонити, коли прийде час.
Телефон Агнесс.
Ти написав мені лист.
Який звірячий холод!
Я чув, що у вас холоди, але не до такої ж степені! Ні!
Це жахливо!
Мені тебе не вистачатиме.
Добре.
Може, прогуляємося трохи наприкінці?
Не можу. Я...
Мені треба повернутися в будинок.
Гаразд.
Може, ще побачимося.
Прощай, Сара.
Почекай.
Ах! Останнє слово повинне залишитися за мною.
Велике будь ласка.
Ступор?
Так, на зразок того.
Адже був такий близький.
До чого?
До фіналу.
І в чому ж справа?
Таке відчуття, що чогось не вистачає в кінці. Ідею не підкинете?
Про що мова?
Про мою бабусю. Вона померла.
Співчуваю. Цікава людина?
Так. Дивовижна людина.
Ви жили разом з нею?
Перед смертю.
Це добре.
Добре, що ви хочете про неї написати.
Ні. Ідею не підкину.
Який жаль.
Ну та. Як було б чудово, якщо б раптом з'явилася муза
подала вам геніальну думку і віддалилася.
Порядні офіціантки так і поступають.
На жаль. Вам підлити?
Спасибі.
Мене звуть Картер.
Джейні. Рада познайомитися.
Я теж.
Якщо ви не дуже зайняті, може прочитаєте разом зі мною фінальну сцену?
Вона ще сира, але мені так потрібне свіже око.
Добре. Але попереджаю: Я дуже строгий критик.
Годиться!
У КРАЇНІ ЖІНОК 0 00:00:0,500 --> 00:00:2,00 www.moviesubtitles.org